Bj¢rnstjerne+Bj¢rnson

= = = **Bjørnstjerne Bjørnson (1832-1910)** =

=Livet til Bjørnson=

Bjørnstjerne Bjørnson ble født den 8. Desember i 1832 i Kvikne, og døde 78 år senere i Paris den 26. April 1910. Bjørnson var prestesønn, og familien hans hadde sterke bonderøtter. Han vokste opp i Romsdalen sammen med sine søsken. Det begynte han som journalist, og flyttet senere til Bergen å ble teatersjef i årene 1857 til 1859 og i Christiania 1865 til 1860 og 1870 til 1871, utenom dette var han en kritiker og anmeldte teaterstykker. Bjørnson flyttet 2 år senere tilbake til gården på Aulestad i Gudbrandsdalen. Bjørnson ville kjøpe en større gård like ved, men dette gikk ikke, og syntes det ble altfor stille å bo på Aulestad og bodde derfor vekselvis der og i utlandet, som for eksempel; Østerrike, Paris og Italia.

Senere i livet hans ble han fant han den framtidige konen sin, Karoline Reimers, og de ble forlovet den 16. Mai 1858. De ble viet av Bjørnsons far i en gammel stavkirke den 11. September 1858. Selv om Bjørnson var gift med Karoline var han stadig utro. Hans kone, Karoline, var ikke begeistret over dette i det hele tatt og truet med å ta livet sitt hvis han fortsatte med syndene sine. Denne trusselen stoppet ikke Bjørnsons syndige leker, og fant Karoline klar til å hoppe over balkongen en dag han hadde vært ute og syndet. Han hadde da skreket ”hopp Karoline, hopp!”, men det gjorde hun selvfølgelig ikke.

Bjørnson ville se Norge i et annen perspektiv, og reiste derfor til Italia i 1861, det vil si med avstand, mer nøytralitet og bedre oversikt. Bjørnson følte også en spesiell ro i utlandet. I året 1903 fikk han utdelt Nobelprisen i litteratur. I sin diktning hentet Bjørnson stoff fra hans barndom og Norgeshistorien, men han ble også inspirert av utenlandske forfattere. Fram til 1872 drev han på med et slags vekselbruk mellom folkelivsskildringer og historiske verker. Grunntemaet her var menneskets kamp for å innordne sin voldsomme naturkraft under høyere mål. I 1970 skrev han ”Arnljot Gelline”, hovedtanken her var at gjennom lidelse kunne et menneske som er trassig og stolt av naturen, bli sant menneske som kunne tjene.

Bjørnson skrev litt lyrikk gjennom karrieren sin, og med ”De nygifte” innførte han et borgerlig drama i Norden. I 1878 foregikk det en merkbar radikalisering av Bjørnsons livsholdning, dette hadde tydeligvis noe med realismen og gjøre. Bjørnson kom i konflikt med kristendommen, og kritiserte enkelte meninger og retningslinjer som kuren sto for. Bjørnson ble påvirket på darwinismen, og gav slipp på sin sterke tro som en brennende drivkraft når det gjaldt utviklingen av det norske samfunn. Dette ga han klart litterært uttrykk for i sine realistiske romaner der han tok opp samfunnskritiske emner, dette gjorde han også i en rekke problemdramaer. I ”Kongen” gikk han til angrep både på kongedømmet og statskirken. I ”En hanske” krevde han at mannen skulle være seksuelt ren før ekteskapet, noe som førte til en opphisset politisk debatt. I hovedverket ”Over ævne” er det en kom promissløs kristendom. Bjørnsons diktning har en enorm kraft, friskhet og varme i seg. Med sin optimistiske og kampglade holdning stod han også stadig i sentrum av samfunnsdebatten.

I alle sine 78 år var han sterkt politisk engasjert. Han støttet det liberalistiske partiet venstre, et parti som delte mange av hans egne synspunkter. Støtten til venstre tok slutt da stortinget med venstre i spissen nektet å gi Alexander Kielland dikter. Dette var en sak Bjørnson hadde jobbet sterkt for, og da dette skjedde mistet han troen på dette partiet. Man kan si at han viderefører ideene fra det moderne prosjekt videre på 1800-tallet. Ved å spre kunnskap og oppplysning beviser at han virkleig klarte å bringe disse idene videre. Når han fremmet sine saker og synspunkter gjorde han det gjennom kritikk og debatt, som også er sentralt for det moderne gjennombrudd. En skal se på samfunnsforholdene, og komme med kritikk mot det. Utenom dette haddea han mange andre hjertesaker. Blant disse var at han jobbet for en Norsk nasjonal vekkelse, han kjempet for selvstendighet og selvstyre når det gjaldt unionssakensamt samt at han propaganderte for alminnelig stemmerett og likestilling mellom kjønnene. Mye av dette er liberalistsike ideer. Etterhvert karakteriserte Bjørnson seg selv som sosialist, men i samarbeidets ånd.

Ved Henrik Ibsens side, står Bjørnstjerne Bjørnson frem som de største norske forfattere på 1800 tallet. Bjørnsons internasjonale berømmelse ble ikke så stor som Ibsens, men med sin djerve høvdingelegning spilte han en stor rolle i sin samtid, og litterært var han en dristig natur som slo inn på mange nye veier.

=Forfatterskapet=

Bjørnstjerne Bjørnson skrev fortellinger, brev, skuespill, romaner, samtidsdramatikk og utrolig mange dikt som har inspirert mange sjeler. Bjørnson var Norges store nasjonale dikter på 1800-tallet og etter sin død vokste interessen for forfatterskapet hans. Han har plass som en av «de fire store» diktere siden sin død, sammen med Henrik Ibsen, Jonas Lie og Alexander Kielland.

I 1844 gikk han på Molde realskole. Han hadde en tale- og oranisasjonsevene som gjorde at han fort ble leder blant skolekameratene. Han skrev sin første avisartikkel i 1848 (revolusjonsåret) da han skrev en støtte til 17. mai-feiringen for byens borgere. I 1850 reiste han til Christiania for å gå på Heltbergs. Her ble han inspirert av Vinje og Henrik Ibsen. Han tok eksamen i 1852 hvor han fikk strykkarakter. Året etter leste han til eksamen igjen, men orket ikke mer så han gav opp. Han hadde allerede trykket noen dikt, og var mest interessert nordisk og europeisk diktning. Etter han hadde fordypet seg og brukt mye tid på dikting hadde han bestemt seg for at han ville bli dikter.

Bjørnson ville vekk fra den romantiske stemningspoesien. Han hadde spådde at en ny dikterslekt skulle stå frem, og han ville følge Wergeland. Bjørnson livnærte seg som teater- og litteraturkritiker de første 2 årene i Christiania og her fikk han seg mange venner. Han ble kjent med [|Ernst Sars]og [|Ole Vig].

Han ble raskt kjent i Christiania. Han hadde sterke meninger og klarte lett å overbevise og instruere publikum. Han var først og frem journalist. Han satset virksomheten på teaterkritiker. Han hadde et mål og å skape en egen, ny norsk kultur. Han skrev først noen små fortellinger, men når han prøvde seg på dramatiske dikt, det var da han virkelig fikk det til. Det var på et skandinavisk studenttog til Uppsala at han i et møte med nordiske studenter han lyktes i sitt forsøk på å skape et norsk historisk drama. Han fikk troen på at også Norge hadde en historie som var levende og kunne vekke en sterk nasjonalbevissthet.

Han fikk nobelspris i litteraturpris for hele sitt forfatterskap i 1903. Han er kjent for Norges store nasjonale dikter og folketaler. Han var kjent både i Norge og utlandet, han var meget omstridt, men også høyt elsket.

media type="youtube" key="LUtiIMZIVOU" width="425" height="350" "Ja, vi elsker dette landet" er skrevet av Bjørnstjerne Bjørnson, og komponert av Rikard Nordraak.

=Kilder=

[] (15.11.2011) [] (14.11.2011) [] (11.11.2011)