Nasjonalromantikken

Nasjonalromantikken oppstod i kulturkretsen i Tyskland for 200 år siden og varte frem til [|1. verdenskrig]. Den er en kombinasjon av både den revolusjonære frigjøringsromantikken og den fortidsforkuserte romantikken, som la vekt på folks gamle historie og kultur. Den blomstret mye i Tyskland, Øst- Europa og Norden. Nasjonalromantikken hadde en viktig rolle i Norges identitetsoppbygging. Litteraturen ble veldig folkelig og folks nasjonalitetsfølelse vokste.

Bakgrunnen for nasjonalromantikken var verkene til [|Johann Gottfried Herder]. Han var en prest og en filosof som ved sine folkeviser ga en ny definisjon til ordet folk. I denne boken fortalte han at alle land i verden hadde sin egen tro og kultur og at di hadde rett til å uttrykke den. Dette ble videre opphavet til folkeviser, folkekultur og videre nasjonalkultur. Det var disse tre faktorene som etter hvert ble sammen til nasjonalromantikken.

De som var først ute med nasjonalromantikken var Tyskland. Der fikk nasjonalromantikken sitt gjennombrudd rundt 1805. Norge fikk sin start rundt 1840 og begynte med [|det nasjonale gjennombrudd]. Norge var fritt og ville nå finne fram til et eget kulturuttrykk. De to mest fremtredende skikkelsene innen nasjonalromantikken i Norge var [|Henrik Wergeland] og [|Henrik Ibsen].